-Du spiser ikke, Edwina. -Jeg er ikke sulten.
-Fremme. -Jeg er ikke helt ubrukelig.
-Gjør som jeg sier. -Frøken Vet-best...
Han har testamentert all sin eiendom til Dem.
Til meg? Jeg trodde Kit skulle arve...
Kit fikk penger, og Edwina fikk en livrente. De er formynderen deres.
-Han lot Dem arve all eiendom. -Han stolte på Deres vurderingssans.
Ja. Jeg skal gjøre mitt beste.
-Vet du hva klokken er? -Ja.
Du sliter like mye nå som du gjorde hos Fairley-familien!
Du har aldri fri.
Jeg liker faktisk arbeidet mitt.
-Hvordan går det? -Bedre. Jeg har jobbet litt.
-Du fikk ikke... -De ringte fra avisen.
De vil vite mer om en vi kjenner, eller snarere kjente. Edwin Fairley.
-Hva ville de vite? -Det vanlige. Han har fått medalje.
Du jobbet hos familien. Husker du noe interessant om ham?
Nei.
Det var en hard fødsel. Hun er meget svak.
-Det ble en gutt. -Ja, det er vidunderlig.
Blackie...kommer til å bli...så glad!
Når du blir skrevet ut, får du bo hos meg og barna.
Jeg vil...at han skal hete...
Bryan!
Husker du hvordan du passet på meg da jeg fikk Edwina? Nå er det min tur.
Kom nærmere...
Jeg vil... at han skal få vokse opp...
Som en god katolikk.
Blackie...
Han bryr seg ikke stort om sånt.
-Du tar deg vel av Bryan for meg? -Det skal du gjøre selv.
Jeg er glad i deg, kjære Emma.
-Jeg er glad i deg også... -Ikke gråt, er du snill.
Det er ingen grunn til å gråte.
Hør på meg, Laura. Du må kjempe. Kjemp, er du snill!
-Hva vil De? -Hun har bedt om den siste olje.
Mrs O'Neill vil snakke med Dem.
Si til Blackie... at jeg elsker ham.
Å, Laura... Hva skal jeg gjøre uten deg?
Du kommer til å klare deg bra.
Gud gir oss aldri så tunge byrder at vi ikke orker å bære dem.
Mine julegaver til Kit og Edwina...
Ligger pakket inn på soverommet mitt.
Det er noe til deg der.
Jeg la den...
-Gud i sin uendelige nåde... -Guds nåde? Hun som var så god!
-Hun burde fått leve! -Barnet lever.
Men Laura er død!
Det er ingenting i veien med deg. Du har det bare bra. Bare bra!
Det var kanskje ikke din skyld. Ja vel, da...
Sånn, ja... Nå er det bedre.
Det må ikke komme frem at mrs Lowther sitter i Emerems styre.
Det må ikke bli kjent at mrs Lowther i realiteten eier alle aksjene.
Vi fungerer altså som et forvaltningsselskap.
Mrs Lowther fikk en bra pris for ektemannens eiendommer.
Alle må tro at selskapet er Deres.
-Hvorfor alt hemmelighetskremmeriet? -Mrs Lowther vil det.
Takk, det høres utmerket ut. Forresten...
Thompsons spinneri går visst dårlig.
Gerald Fairley har ikke klart å levere.
Informer meg om utviklingen.
Jeg er i London neste uke. På Hotell Ritz.
Frank, beklager at jeg er sen.
-Du ser praktfull ut. -Takk.
-Hvorfor har du ikke giftet deg igjen? -Det er krig. Det er ingen menn her.
USA har gått med i krigen, så nå tar den snart slutt.
Jeg mener det. Du burde gifte deg igjen.
Hva med Blackie? Han har alltid forgudet deg.
Du har tatt deg av sønnen hans. Dere ville blitt et perfekt par.
Blackie er som en bror for meg. Jeg tror ikke jeg vil gifte meg igjen.
-Jeg vil ha forretningene mine i fred. -Hvor mye penger vil du ha?
Hvor mye fins det?
Det gjelder ikke penger. Ikke engst deg mer, ellers drar jeg hjem igjen.
-Beklager. -Jeg er ikke sint på deg.
Det er to menn som sitter og stirrer på oss. Ikke se!
Du er den vakreste kvinnen i rommet.
Hvorfor ser du på dem hele tiden?
Sluttet du å se på den vakre damen, kunne vi kanskje prate.
-Beklager, pappa. -Når drar du til Frankrike?
Når benet mitt slutter å krangle.
Jeg skal treffe Adam Fairley. Han har det ikke bra.
Olivias død rammet ham hardt.
Mr McGill, sir.
-Adam..! -Bruce...
Snilt av deg å komme. Er Paul med deg?
Han er på en fest der fossiler ikke er velkommen.
Jeg vil...prate...om...problemer.
Dette fordømte slaget... Jeg føler meg hjelpeløs.
-Forstår du hva jeg sier? -Ja.
Bruce, jeg trodde du var i Australia.
-Jeg trodde du var i Yorkshire. -Man må more seg iblant.
-Jeg går nå. -Gerald...
-Jeg har advart deg. -Far tror jeg har tenkt å spille.
Vi må gå.
Dolly er vår fremste skuespillerinne og en fantastisk vertinne.
Så himmelsk av deg å komme! Han er et geni!
Emma, endelig har han fått deg hit til London. Vi må prate!
Herregud! Lulu Rowender har lagt beslag på feltmarskalken!
Presenter deg selv!
-Paul McGill. -Min søster. Mrs Lowther.
Jeg er glad jeg kom hit.
Er alle australiere like uforskammet, eller er De et unntak?
Jeg må dessverre dra. Jeg tålte visst ikke middagen.
Et glass champagne kurerer det.
Jeg kan kanskje bevise at folk i koloniene er siviliserte.
Deres bryskhet imponerer sikkert visse kvinner.
-De fleste. -Jeg er ikke som de fleste!
Nei, det er De ikke. De er vakrere enn kvinner flest.
De er også mer egensindig.
To glass, takk.
Jeg burde be om unnskyldning for at jeg stirret, men det var Deres skyld.
-Jeg må gå! -Deres skjønnhet forhekset meg.
Jeg mistet ganske enkelt vurderingsevnen.
Fortell om den heldigste mannen i London. Mr Lowther.
Hvor er han?
Min mann falt ved Somme for to år siden.
Herregud...
Jeg er lei for det.
Jeg er en idiot. Jeg er virkelig lei for det.
Spis lunsj med meg i morgen.
Går det bedre med min sårede helt? Ses vi ved Deres fars lunsj?
Nei, jeg skal spise lunsj med skjebnen.
Skjebnen? Hvem er det? Man kan ikke kjenne alle i London.
Jeg må videre.
Hils mrs Lowther og si at major McGill er her.
Mrs Lowther forlot nettopp hotellet. Hun la igjen et brev.
Vent her!
Hvor står toget til Yorkshire? Jeg skal vinke til en venn.
Feiging!
Du flykter. Hvem er du redd for?
Er det meg...eller deg selv?
Jeg må snart dra tilbake til Frankrike.
Blir du i London til jeg drar?
-Paul? Hvordan..? -Gjennom døren.
Disse er til deg.
Ta dem på deg.
Jeg kan ikke ta imot dem. De er altfor kostbare.
Ta dem på deg, er du snill.
Min far ga dem til min mor. Han hadde vansker med å uttrykke seg.
Det var hans måte å si "jeg elsker deg" på.
De speiler lyset...i øynene dine.
-Hvordan fikk du til det? -Det var ikke lett.
Du er sint. I så fall bebreider jeg deg ikke.
Jeg er ikke særlig raffinert.
Ikke vær redd. Jeg skal ikke forføre deg.
Det holder ikke.
Jeg går tilbake til rommet nå og låser døren. Når du er påkledd,-
-vil jeg gjerne invitere deg på middag. Helt uforpliktende.
Hvorfor ombestemte du deg?
Det likner visst ikke meg.
Jeg er forbauset over meg selv.
Jeg elsker deg for mye til å ville gjøre noe-
-som ikke innbefatter dine følelser.
-Jeg forstår ikke... -Du må elske meg igjen.
Ellers er det ingen mening i det.
Kle på deg, er du snill.
Paul?
-Jeg syns likevel det er merkelig. -Jeg har mine grunner.
Jeg har to ting jeg vil si deg.
Den første er at jeg aldri har elsket noen som jeg elsker deg.
-Du er mitt liv. -Hva mer ville du fortelle?
Jeg er gift.
Hvorfor sa du ikke noe før? Det er naturligvis et dumt spørsmål.
Jeg sa ikke noe fordi jeg var redd for å miste deg.
Hadde jeg fortalt det før, hadde du forsvunnet.
-Derfor tok jeg deg med hit. -Hvordan kunne du være så falsk?
Jeg ville ikke miste deg.
Jeg tenkte du ville forstå meg når du elsket meg.
Da ville ikke omstendighetene skille oss.
-Jeg elsker deg. -Hva med din kone?
Vi har ikke levd sammen på sju år.
-Men hvorfor... -Jeg skal ordne opp alt etter krigen.
Jeg vil leve med deg resten av livet, hvis du vil ha meg.
Du kan ro tilbake til stranden. Jeg skal ikke løpe min vei.
Fabrikken kan begynne med de nye modellene. Jeg har godkjent stoffet.
Adjø, Gladys. Takk.
-Er vi egoistiske nå? -Ja, veldig!
Jeg må ringe barna.
Hallo, det er rom 120. Jeg skal ringe et nummer i Yorkshire.
Jeg må i banken. Jeg må ta meg av noe.
Skynd deg tilbake.
Jeg kan være fra deg i høyst én time. Jeg kommer klokken fire.
Hei, Kit! Hvordan går det? Hvorfor det? Hvor skal du?
Naturligvis. Når kommer du hjem?
Jeg ringer igjen i morgen. Hils Edwina fra meg. Ha det.
-Jeg trodde noe hadde skjedd. -Min tid er ikke inne ennå.
Frakken din er våt.
Jeg tar den av. Kommer straks.
Det føles som om jeg har hindret deg i å treffe vennene dine.
Hva er det?
Du gikk til krigsdepartementet, og så sa du adjø til din far.
Du reiser, ikke sant? Ganske snart.
Ja.
-Når? -I morgen.
-Paul, jeg klarer det ikke. -Jo, det gjør du. Du er tapper.
Jeg vil ikke at vi skal prate om min avreise. Tenk på vår natt sammen.
Den er alt vi har til krigen slutter.
Situasjonen kunne vært bedre, men vi skal ikke klage, påstås det.
Jeg tenker på deg hele tiden.
For lenge siden leste jeg noe som jeg ikke kan glemme.
Det passer vel på oss.
"Vår skilsmisse er snart over. Man adskiller ikke elskende."
"Våre tanker skal alltid forene oss. Tanker er kraftige magneter."
"Jeg har ofte snakket med deg om fornuft. Nå snakker jeg om tro."
Elskede Emma, fortsett å tro.
Jeg skal elske deg så lenge jeg lever.
Paul.
Em, skipet vårt ble truffet, og jeg ble såret i foten og benet.
Besøk meg på sykehuset. Winston.
Koldbrannen har gått helt til kneet. Vi må amputere høyt oppe.
-Hva betyr det? -Han kan kanskje ikke ha protese.
Om jeg så skal lage den selv, skal min bror ha protese, ikke rullestol!
-Hei, Winston. -Hei, Em.
Har de sagt at jeg må opereres?
-Jeg går ikke med på det! -Du dør om de ikke amputerer benet.
Jeg kan like gjerne være død hvis jeg skal bli enbent.
-Da er livet mitt slutt. -På ingen måte.
Jeg vet at det virker skremmende nå, men...
Win, hvis du venter for lenge...
Vær så snill! Jeg er her.
-Jeg skal ta meg av deg, Win. -La oss få det overstått.
Frøken Vet-best..!
Emma? Venter du her til de har gjort det?
Naturligvis.
Bra. Du er flink. Du ha god balanse.
Kom igjen, Win! Du lærte å gå som barn. Du kan gjøre det igjen.
Krigen er slutt!
Winston!
Jeg gikk opp selv.
Du kan gi meg en klem. Jeg faller ikke.
Hallo? Hallo..!
Jeg hører ikke. Hvem er det som snakker?
-Paul! Hvor er du? -Jeg er i England!
Du er uskadd! Paul...
Emma, er du der? Vi må dra til Australia!
-Du kommer vel til Yorkshire? -Jeg kan ikke!
Båten går allerede i kveld. Jeg er fortsatt utkommandert.
Jeg kommer straks jeg har dimmet.
"Hei, elskling!"
Linjen er så dårlig!
Jeg kommer siden! Vi har hele livet foran oss. Jeg elsker deg!
Jeg elsker deg! Skriv til meg!
Hva sa du? Emma!
Paul?
Fullt av folk som vanlig.
Vil du jobbe for meg? Jeg trenger en pålitelig mann.
-Fins det en reell jobb til meg? -Jeg eier ikke bare butikken.
Jeg eier selskap og eiendommer, Thompsons og Laytons spinnerier.
Jeg eier Emerem-selskapet også.
-Det har du aldri fortalt. -Ingen vet at jeg er eieren.
Menn misliker å gjøre forretninger med kvinner på høyt nivå.
Jeg har enda en personlig grunn for det.
-Har De noe nytt til meg? -Ja.
Siden De, via Emerem, overtok Proctors, så har som De vet-
-omsetningen økt kraftig.
Selvsagt! Firmaet var i elendig forfatning.
Saken er den at Gerald Fairley har bedt Alan Proctor om et lån.
Fairley vet naturligvis ikke at det er De som er Proctors.
-Hvor mye vil han låne? -200 000 pund.
Det må gå dårlig for ham ved spillebordet.
Jeg syns Fairleys venn Alan Proctor skal låne ham pengene...
På visse betingelser.
Gjeldsbrevet kan ikke bestrides og skal innfris innen seks måneder.
-Og som sikkerhet? -Skjøtene på Fairleys spinnerier.
-Det er harde betingelser. -Men frivillige.
Han kan ikke gå til banken, og han har lånt av sin fars venner allerede.
Hvor kan han vende seg?
-Mamma, du er hjemme! -Jeg trodde du var ute og red.
Vi kom hjem tidlig. Edwina likte ikke vinden.
-Jeg har tegnet en tegning til deg. -Du har maling i ansiktet.
Se! Det er deg og meg.
Den er kjempefin!
-Endelig er du hjemme! -Jeg må jobbe.
-Du jobber for mye. -Jeg skal ikke jobbe i julen.
Jeg kom for å be deg om fødsels- attesten min. Kan jeg få den?
Mener du at Proctors kan overta spinneriene?
-Du har gravd din egen grav. -Det er rene tyveriet!
Slik er loven! Betaler du ikke gjelden, tar de spinneriene.
Jeg trengte pengene, og det var ingen vits i å kontakte en advokat.
Jeg trodde man kunne diskutere med Alan, men han stjal spinneriene.
Alan stjal ikke spinneriene. Du ga ham dem.
Du kan vel låne meg pengene?
Er du gal? Jeg har ikke 200 000 pund pluss renter!
Du skal jo være hjernen i familien. Si hva jeg skal gjøre.
Du eier fortsatt spinneriet i Fairley og teglverket.
Slutt å spille. Reduser dine private utgifter og få i gang spinneriet.
Det er ikke så lett nå for tiden. Konkurransen er hard.
Din fordømte Emma Harte, f eks. Hun bidrar til å ruinere meg.
Hun stjal noen av mine beste menn til spinneriet sitt.
Den lille hora di har sjenert meg en god stund.
-Du bør ikke si mer. -Jeg kan sladre om ditt arbeidernyp.
Emma har lykkes, uten hjelp fra oss!
Hun er en bitsk megge. Jeg prøvde å få en smakebit en gang i Armley...
Jeg føler meg skitten av å ta på deg. Du er et krek.
-Takk for at du ofret søndagen. -Jeg liker jo å jobbe.
Det er så artig å ha deg og Blackie her igjen.
-Jeg vil fortelle deg noe. -Har det skjedd noe?
Jeg vurderer å be om skilsmisse.
Ekteskapet har knaket lenge, og da jeg kom hjem, ble alt verre.
Jeg hadde håpet at vi to kunne gifte oss siden.
Det er umulig. Jeg sa ikke nei da du var ungkar for ni år siden-
-for å avstedkomme en katastrofe nå når du er gift og har to barn.
Man kan ikke bygge sin lykke på andres ulykke.
-Men vi, da? -Det fins ikke noe vi.
Du elsker en annen mann.
Skal du gifte deg med ham?
Nei, han har reist til sitt hjemland. Jeg har ikke hørt fra ham på...
På veldig lenge. Jeg tror ikke han kommer tilbake.
Han kommer ikke tilbake, Emma.
-Like godt du innser sannheten. -Det har jeg gjort.
Jeg pleier ikke å blande meg opp i ditt liv, men det er noe du bør vite.
-At han er gift, mener du? -Jeg ante ikke at du visste det.
-Det var vel Dolly som sa det? -Bare fordi jeg spurte.
Jeg var bek ymret for deg.
En av skuespillerne var nylig i Australia.
Han skulle ha truffet Paul McGill ved en mottakelse,-
-men Paul var på ferie med sin kone.
Jeg holder ikke ut å se deg ha det så vondt.
Du trenger en drink, og for en gangs skyld gjør du som jeg sier.
-Skål for fremtiden. -Skål for fremtiden, Frank.
-Vær så snill, Blackie! -Nei, ikke ennå!
Nå kan du se!
Nå, hva syns du?
Blackie, det er drømmehuset som du ville ha.
Din herregård i georgiansk stil! Bryan!
-Den rakkeren skal ligge i sengen. -Jeg må få treffe ham.
Nå er det på tide å sove, Bryan. Sånn, ja!
Se på det svarte håret. En ekte O'Neill!
Han burde likne Laura. Min søster i Irland har store planer for ham.
Hva er det med henne? Hva ser hun i ham?
Hun sier at hun vurderer å bygge et varemagasin i London.
Hvordan har hun råd til det?
Jeg skal se hvordan Nancy har det.
For en praktfull fest!
Jeg trodde ikke du tålte Ainsley.
Han er ikke dum, og han er underholdende.
-Det høres ut som om dere omgås. -Vi ses i yrkesmessig sammenheng.
-Hvor i London skal magasinet ligge? -Jeg har fått tomt i Knightsbridge.
Jeg får den billig, og jeg vil at du skal se på den.
Gjennomfører du handelen, skal jeg bygge verdens fineste butikk til deg.
-Her står det at du skal gifte deg! -Takk, Gladys.
Denne Ainsley kjempet ikke engang for sitt land!
-Jeg jobber! Dette angår ikke deg! -Jeg vil ikke at du gjør noe dumt.
Jeg vet det, men jeg må få ta mine egne beslutninger.
-Hvorfor akkurat han? -Han er sjarmerende og barnekjær.
Han er vinkjenner og god å ha i middagsselskaper.
-Det er en butler også. -En kvinne som jeg trenger en mann.
-Jeg føler meg ensom. -Det er bare én feil med ham.
-Du sier ikke at du elsker ham. -Jeg liker ham.
-Er det nok? -Det må det være.
Mrs Lowther... -Hun er bortreist. Hvetebrødsdager.
God morgen, jeg heter O'Neill. Jeg skal treffe mr Gerald Fairley.
Kom inn.
Hvordan føles det å være her igjen etter så lang tid?
Det oppleves som et mareritt.
Snart våkner jeg for sent og må fyre opp i ovnen.
Så støvete var det ikke på min tid.
Vet du hvor mange ganger jeg har feid, banket tepper-
-og polert møbler? Jeg har regnet det ut.
-Det husker ikke engang du. -Jeg husker alt, Blackie.
God morgen, mr O'Neill.
Ansiktet virker kjent.
Våger De å ta henne med hit? Gå vekk fra skrivebordet!
-Dette er mitt skrivebord. -Hva mener du?
Du solgte Fairley Hall til Deerfield Estates, ikke sant?
Jeg er Deerfield Estates.
Skrivebordet står på listen over innbo,-
-og siden du har hevet sjekken alt, er skrivebordet mitt.
Huset er selvsagt også mitt.
-Jeg lar salget gå om igjen! -Naturligvis!
Gi meg bare kjøpesummen igjen. Huset skal være tomt før helgen.
Flytt dine private ting fra Fairley-spinneriet senest i dag.
Du solgte visst spinneriet til General Retail for to uker siden?
General Retail tilhører Proctor's som eies av selskapet Emerem.
Jeg er redd jeg også eier Emerem.
-Det er grovt tyveri! -Det er forretninger!
Hevnlystne megge! Du vil ha alt vi eier!
Hvordan kan du ruinere noen med kaldt blod?
Du ruinerte deg selv. Jeg hjalp bare til litt.
Fjern tingene dine fra spinneriet straks.
-Og hvis jeg nekter å gjøre det? -Da havner de på gårdsplassen!
Jeg kan lett få orden på huset.
Riv huset. Riv det, sa jeg!
Riv det stein for stein til det ikke er noe igjen.
-Jeg trodde du ville bo her. -Det skal slettes fra jordoverflaten.
Som om det aldri har eksistert...
Riv rosenhagen. Ødelegg alt sammen.
Jeg vil ikke at et eneste blad eller rosenknopp skal stå igjen.
Når huset er revet, skal jeg få anlagt en park til landsbyboerne.
Det skal bli en vakker park til minne om min mor.
-En penny for dine tanker. -Jeg tar mer betalt enn det nå.
-Hva vil du drikke? -Gin fizz. Det var en hektisk dag.
Alle dine dager er hektiske.
Jeg kan ha det bra i kveld. Arthur er ute.
-Kvitt deg med ham. -Han plager ikke meg.
Hva er vitsen? Han drikker mer og mer og...
-Og han har andre kvinner. -Hvorfor skiller du deg ikke?
-For barnas skyld. -Edwina og Kit er på internat!
Elizabeth og Robin er tre år. De trenger en far.
Det likner ikke deg å ikke ta tak i saker og ting. Du er så ensom.
Jeg har ikke tid til å være ensom. Nå er det nok!
Likte du og Charlotte huset i Hampstead?
-Det er ganske dyrt. -Jeg bidrar med penger.
-Det kan du ikke. -Jo, for din skyld.
Blackie sa en gang at penger er til for å brukes. Han sa...
Det er Paul! Paul McGill... Herregud, han kommer hit!
Hei, Emma.
Frank...
Du er den samme, bortsett fra det korte håret. Det kler deg.
Jeg må gå nå. Jeg må tilbake til avisen.
Jeg må også gå.
Ikke vær sint på Frank. Jeg ba ham ordne dette møtet.
Men du ville ikke treffe meg.
-Bebreider du meg? -Nei.
Kan du være snill og høre etter?
Er din kone her med deg? Sist jeg hørte noe om deg, var dere på ferie.
For fire år siden? Constance ville ta livet av seg. Hun trengte hjelp.
-Hun er alkoholiker. -Ikke si mer.
Hvorfor skrev du ikke? Jeg hadde ventet uansett hvor lenge.
-Jeg sendte brev og telegram. -Forsvant alle i posten?
Her er mine brev til deg og dine brev til meg.
-Jeg forstår ikke... -Det er ikke så rart.
Det er en ganske bisarr historie,-
-og jeg forstår det hvis du ikke tror meg, men den er sann.
Min sekretær stjal brevene.
Hun var pliktoppfyllende og dessuten forelsket i meg.
Du visste at jeg ventet på deg. Hvorfor kom du ikke tilbake?
Min far var syk da jeg kom hjem. Han døde tre uker etter.
Jeg er lei for det.
Jeg jobbet 16 timer i døgnet for å få alt til å fungere.
Min fars sekretær var gudesendt. Hun visste alt.
Jeg stolte helt og fullt på henne.
Så fort jeg kunne, dro jeg til London for å høre hva som hadde skjedd.
Da var du på bryllupsreise.
Jeg kom fordi Frank sa at ekteskapet ditt ikke er lykkelig.
Jeg tenkte at jeg...
-Skal du skilles? -Nei. Skal du?
Jeg har prøvd, men Constance er katolikk og vil ikke diskutere det.
Men jeg har ikke gitt opp håpet.
-Spis middag med meg. -Det kan jeg dessverre ikke.
Forrige gang spurte jeg hvem du var redd, meg eller deg selv.
Jeg er ikke redd noen.
-Du er hjemme. -Edwina! Har det hendt noe på skolen?
Jeg kom hjem for å prate med deg, om dette!
Hva de enn lærer dere på skolen, så er det ikke folkeskikk.
Du trenger ikke å åpne det. Det er fødselsattesten min.
-Hvor fant du den? -Jeg bestilte den.
Nå forstår jeg hvorfor du skjulte den.
Ikke se så sjokkert ut. Det er jeg som skal være sjokkert!
Det er jeg som er uekte!
-Hvis jeg får... -Ti stille!
Du lot meg sørge over Joe, og han var ikke engang min far!
Blackie O'Neill! Hvordan kunne du?
Joe var din far i ordets rette forstand.
Alle menn kan gi liv til et barn. Det han gjør når barnet er født,-
-er det som gjør en mann til far.
Ikke rør meg!
Jeg vet at du er såret og sint, men jeg vil prøve å forklare.
Jeg er ikke interessert i dine forklaringer.
Jeg bor hos tante Frieda i ferien.
Neste semester vil jeg gå på internatskole i Sveits.
Du betaler vel avgiften?
Jeg har aldri nektet deg noe. Edwina, vi må prate!
Jeg har sagt alt jeg ville si. Jeg vil ikke se deg mer.
Jeg tror han gjør det med vilje for å hevne seg på Emma.
Hun klager aldri.
Det må være et helvete å leve med en sånn usling.
-Jeg visste ikke at du var her. -De er venner av min far.
-Frank... Hvem kan dette være? -Paul McGill. Arthur Ainsley.
-Er du en venn av Emma? -Og hele familien.
"Hele familien"... Men ikke hele familien.
Du er ikke en venn av meg. I alle fall ikke ennå.
-Jeg lovte å se innom på kontoret. -Jeg følger deg ut.
Unnskylder De?
Vi må prate i fred og ro. Vi drar hjem til meg.
Jeg holder ikke ut å se hvor ulykkelig du er.
Det har ikke gått en dag uten at jeg har tenkt på deg.
Jeg har lengtet etter deg... trengt deg...
Hatt lyst på ha deg, min elskede.
Jeg har alltid elsket deg.
Jeg vil aldri gå fra deg mer.
Vi skal være sammen...
-Bestandig. -Jeg vet det.
Vi skal ta igjen alle de tapte årene.
Emma, for en overraskelse!
Du er ikke i New York...
Og ikke i Paris...
Jeg vil prate med deg. Det er viktig.
Hvis det er viktig, må det gjelde forretninger.
Jeg er gravid.
Det var sterkt... Historiens andre jomfrufødsel.
-Hvem er faren? Den Hellige Ånd? -Jeg ville bare fortelle det.
-Jeg søker om skilsmisse. -Når jeg sier fra.
Hva ville din far sagt om han hadde visst hvordan du lever?
-At mitt privatliv bare angår meg. -Kanskje det...
Han ville godtatt kvinnene og brenne- vinet, men ikke de unge mennene.
Det er løgn! Jeg blåser i hans meninger.
Tenk om han gjør deg arveløs? Jeg har latt deg skygge i årevis.
-Min far tror deg ikke. -Jeg har bevis. På alt.
-Jeg må overse din utroskap. -Det har jeg alltid måttet gjøre.
Tvillingene blir med meg. Behold huset. Jeg ringer når barnet er født.
Jeg har sett henne! Hun er en virkelig skjønnhet!
-Jeg vil at hun skal hete Daisy. -Det er bra!
Skulle ønske at mitt navn sto på attesten.
Siden forteller vi at du er faren. Hun skal ikke være uekte.
-Det er vel ikke så viktig? -Du vet ingenting om mitt liv.
-Du vil aldri forstå... -Gjør et forsøk!
Da jeg var 15 år, var jeg i samme middag som din far på Fairley Hall.
-Det har han aldri fortalt. -Han var uvitende. Jeg var usynlig.
Han var æresgjest, og jeg var tjenestepike.
-Der er hun! -Besøkende må ut under ammingen.
-Han skal bare ta et bilde. -En liten stund, da.
Ja vel, tusenfrydene mine. Si "wallaby"!
-Daisy, på tide å blåse ut lysene! -Ønsk deg noe!
-Slik var ikke fødselsdagene våre. -Ikke vær utakknemlig, Lizzie.
Mamma er alltid hjemme i julen.
Skjær opp kaken.
Ikke glem neste mandag!
-Kjør forsiktig! -Du er så fin!
God natt, mamma. God natt, Paul.
Jeg er virkelig glad i barna...
Men det er deilig når det bare er deg og meg.
Ikke vær redd, elskling. Vi kommer til å få mange år for oss selv.
Årsaken interesserer meg ikke. Kan de ikke levere, bytter vi leverandør.
Følg det opp og kom tilbake på mandag.
-Hva er det, elskling? -Harry Marriott ringte fra Texas.
De har fått problemer med boringen.
-Jeg drar med båten på torsdag. -Jeg rekker knapt å ordne alt.
Jeg vil at du skal bli her. Jeg må dra til Sydney.
Jeg skal treffe Constance og prøve å få skilsmisse.
Ikke dra! Du må kanskje bli igjen i Australia hvis krigen bryter ut.
-Ikke dra, er du snill. -Jeg blir ikke borte lenge.
Jeg er tilbake før noe kan skje.
Jeg er din lovformelige kone.
Jeg har vært bundet til deg i 30 år. Holder ikke det?
-Jeg har vært bundet i 30 år! -Jeg er katolikk!
Kirken tillater det ikke. Du får aldri skilsmisse.
Kirken tillater det ikke.
Aldri, aldri, aldri..!
Bundet til deg i 30 år!
Jeg er din lovformelige kone!
-Jeg hadde flaks som overlevde. -Takket være legevitenskapen.
-Ja... Har du papirene med deg? -Ja.
Da setter vi i gang.
Du må skrive under alle tre kopiene. Jeg daterer dem.
Til neste trinn trenger vi vitner.
Paul, du bør fortelle Emma hele sannheten. Be henne komme hit.
Nei. Ryktet om krig blir stadig mer alvorlig,-
-og hun skal slippe å reise på et slikt tidspunkt. Det er galt!
Du undervurderer Emma. Hun vil vite sannheten.
Hva det angår, er det noe jeg ikke har fortalt.
Legene vet ikke hvor lenge de kan holde nyrene mine i gang.
Nyresvikt er tydeligvis det som oftest dreper lammede personer.
Prognosen er ikke god.
Hva... Hva mener du?
Ni måneder...maks.
-Blir du til middag? -Jeg hadde tenkt å invitere meg selv.
Jeg har en god bordeaux vin som far kjøpte. Den er ikke noe å spare på.
Paul..!
-Vil du ha... -En konjakk, takk.
Har du hørt noe nytt?
Vi er ganske sikre på at tyskerne har tenkt å invadere Polen.
Da blir alle menn innkalt.
Guttene Robin og Kit kommer til å bli innkalt.
-Sett på nyhetene, Winston. -De kommer ikke til å si noe nytt.
Emma, det er noe jeg må fortelle deg. Winston!
Mr McGill, Australias fremste industrileder funnet skutt.
Den 59-årige McGill ble utsatt for en trafikkulykke for en stund siden-
-der ryggraden ble skadet slik at han ble lam.
Mr McGill hadde bodd i London de siste 16 årene.
Slå av, er du snill, Winston.
Jeg fikk vite det like før jeg forlot avisen.
Jeg ville fortelle det før andre kom meg i forkjøpet.
Hvorfor fortalte han det ikke? Jeg burde ha vært hos ham.
Hvorfor sa han ikke noe?
Han ville ikke at du skulle måtte se ham slik.
Måtte se ham? Jeg elsket ham.
Drikk dette.
Han var hele mitt liv.
Jeg elsket ham.
Nå er det ingenting igjen. Bare mange tomme år.
Til jeg også får dø..!
Min elskede Emma. Du er hele mitt liv,-
-men det virker ikke som om vi har noen fremtid lenger.
Derfor har jeg bestemt at dette er den beste utveien.
Jeg er i det minste herre over min egen skjebne.
Å vente på døden ville blitt en trist historie for oss begge.
Jeg vil skåne deg for det.
Vi har hatt det så bra. Vi har hatt mange lykkelige år sammen.
Vi har opplevd så mye.
Våre lykkelige minner lever i meg, slik jeg vet at de lever i deg.
Takk for at du har gitt meg de lykkeligste årene i mitt liv.
Ta godt vare på vår Daisy.
Jeg ser ansiktet ditt for meg.
Ikke bare bildet på skrivebordet. Bildet av deg bærer jeg i hjertet.
Prøv å tilgi meg, min elskede.
Tilgi meg, tilgi meg...
Bestemor, det er på tide å våkne.
Jeg satt bare og drømte.
Sett deg, Paula. Jeg vil snakke med deg.
-Jeg vil snakke om Jim Fairley. -Det er ikke noe å si.
Det er kanskje noe. Hvordan møttes dere?
-Hvordan det? Det er slutt nå. -Jeg vil vite det.
Vi møttes på flyet fra Paris.
Jim avskyr å fly. Foreldrene døde i en flyulykke.
Jeg oppmuntret ham. Han inviterte på middag.
Han sa at han het Fairley og jobbet i avisen din.
-Dere møttes altså tilfeldig. -Jim sa det var skjebnen.
For mange år siden sa din bestefar at jeg var hans skjebne.
Det var latterlig og stygt av en voksen kvinne-
-å la sin bitterhet stå i veien for din lykke.
-Bestemor, jeg vil ikke... -Jeg vil alltid bestemme alt selv.
Jeg trodde jeg kunne styre alt. Jeg må gi en Fairley en sjanse,-
-og det er kanskje på tide at jeg slutter å spille Gud!
Be unge Fairley på middag i kveld, men ikke si noe til noen!
Familien kommer til å få slag når de ser ham.
De kommer til å få annet å tenke på.
-Er du sikker på dette? -Meget sikker.
-Blackie! -Emma, elskling!
Får jeg se på deg... Du har lagt på deg!
-Er det alt du har å si etter ett år? -Du har ikke ett hvitt hårstrå.
Dette kommer fra en flaske!
-Hva har skjedd? -Hesten kastet meg av.
-Er du helt sikker? -Ja, banken sa...
Mamma, hva skjer her?
Onkel Kit og onkel Robin oppfører seg som om jeg var pestsmittet.
Ikke spør meg. Ingen forteller meg noe.
-Bra. -Hun har mistet grepet.
Det er mange som vil hjelpe oss med å overta.
Det kan bli vanskelig å bevise at hun er senil.
Hun kommer til å gå av for å unngå en skandale i familien.
-Kom inn, Blackie. -Forstyrrer jeg?
Gudskjelov for det. Jeg trenger en pause.
Du er en ekte matriark. Du har samlet barneflokken rundt deg.
Eller så er jeg dronningbien...
Du vet hvordan det går henne når hun blir skrøpelig.
Hva slags prat er dette?
-Har det skjedd noe? -Nei.
Ingenting som ikke jeg kan ordne opp i.
Beklager... Mr Fairley har kommet.
Jim Fairley? Hva gjør han her?
-Hva gjør han her? -Får nye ordrer, kanskje.
Hun må elske å gi ordre til en Fairley.
Paula kunne ikke blitt lykkelig hvis hun hadde såret Dem.
Du skal få noe. Jeg har skrevet en tiårskontrakt med en avis.
Jeg utnevner deg til administrerende direktør.
-Mrs Harte..! -Si Emma.
Emma... Jeg har noe til deg også.
Jeg har ikke våget å gi deg det før. Bestefar ville at du skulle ha det.
Edwin og Emma...
-Når ga han deg det? -Like før han døde.
Han beholdt det altså i alle disse årene...
Han fortalte om det som hadde skjedd mellom dere to.
-Visste du om Adam og din mor? -Jeg gjettet meg til det.
Hun rømte da hun forsto at hun var gravid.
Da Adam fant henne, var hun syk etter en abort.
Hun giftet seg med din far og snakket aldri mer med Adam.
Så mye bitterhet...
Det tilhører fortiden nå. Følg meg ned til middagen.
Hør her! Jeg vil at vi skal skåle for fødselsdagsbarnet. For bestemor.
Skål for enda flere år med god helse. Vi er veldig glad i deg.
Du er en vidunderlig dame som vi alle har mye å takke for.
Skål for Emma Harte!
Takk, Emily! Takk, alle sammen!
Det er mitt fødselsdagsselskap, og jeg har tenkt å gjøre noe nytt.
Jeg vil gjerne gi dere noe på min fødselsdag.
"Jeg, Emma Harte Lowther Ainsley, fra Pennistone Royal i Yorkshire-
-er ved mine fulle fem. Dette er min siste vilje."
"Alle tidligere testamenter erklæres herved ugyldige."
-Er du ikke litt morbid nå, mamma? -Jeg syns ikke det.
Dokumentet er ganske komplisert, så jeg kan sammenfatte det for dere.
Først barnebarna: Anthony, Amanda, Francesca.
Dere får to millioner pund hver-
-og alle mine hus unntatt dette, mine smykker og kunstsamlingen-
-med unntak av Van Gogh-maleriet på kontoret.
Det skal du ha, Blackie.
Du har alltid vært så glad i det.
Daisy får dette huset-
-og McGill-familiens safirer som hennes far ga meg.
Takk.
Det fører oss videre til Harte Enterprises.
Den beste måten å trygge selskapets fremtid på-
-er å overlate kontrollen til en eneste person.
Jeg testamenterer 52% av selskapet til mitt barnebarn Alexander.
De gjenstående aksjene skal deles likt mellom mine barnebarn:
Emily, Sarah og John.
Jeg visste at hun pønsket på noe!
Si noe! Du skulle jo ta kommandoen.
-Får jeg si noe? -Når tiden er inne, Robin.
Nå kommer jeg til Hartes varemagasinkjede.
Jeg bygde opp kjeden fra grunnen med mine egne hender.
Vi gjør alle ting vi angrer, og det jeg angrer,-
-er at jeg ikke var mer hjemme med deg da du var barn.
Mitt livsverk var å gjøre Hartes til verdens største varehuskjede.
For at den skal fortsette å være det, gir jeg alle mine aksjer-
-til mitt barnebarn Paula.
-Jeg sa at det var umulig! -Jeg godtar det ikke!
Men jeg forstår ikke...
Takk, bestemor.
-Harteselskapet er trygt hos meg. -Jeg vet det.
Alle jeg har nevnt, kan gå inn i salongen og sprette champagnen.
Vi andre kommer straks etter.
Dette er fryktelig urettferdig!
Du har strøket oss i testamentet og tatt fra oss arven vår.
-Jeg er ikke spesielt forbauset. -Daisy var alltid din yndling.
Det sørgelige er at du var yndlingssønnen min, Robin.
Vi er dine arvinger.
Jeg og de andre vil bestride testamentet.
-Du var ikke tilregnelig! -Ti stille og sett deg, Robin!
Ja, jeg strøk dere fra testamentet, og jeg hadde grunn til det.
Dere fire hadde tenkt å frata meg mitt imperium.
Dere ville dele det opp og selge det bit for bit.
Men dere undervurderte meg, og det var meget dumt.
Jeg er ikke hevngjerrig. Dere får hver en sjekk-
-på en million pund hver.
Det er forresten ingen gave. Jeg kjøper dere.
Tar dere imot sjekkene, skriver dere under på et løfte-
-om ikke å bestride testamentet.
Du er advokat, Robin. Du vet at dere aldri kan bestride testamentet siden.
Bestem dere. Jeg har ikke hele kvelden på meg.
Hvor er pennen?
Det var fornuftig av dere. Gå inn til de andre. Jeg kommer snart.
-Jeg vil ikke være med og feire. -Hvorfor ikke?
Man får ikke en million pund hver dag.
Ikke vær så hyklersk. Drikk litt champagne.
Godt gjort, mamma. Du var fantastisk.
Det var ingen dårlig forestilling.
Skulle ønske jeg hadde sluppet det. Alt sammen er kanskje min skyld.
Jeg gjorde dem kanskje sånn.
Vi skaper selv våre liv.
De får selv ta ansvar for hvordan de er.
-Blackie, jeg er så sliten. -Du har overlevd alle sammen.
-Frank og Winston. -Adam Fairley og Gerald...
-Til og med Edwin. -Stakkars Edwin...
Nå kommer Paula til å bli en Fairley. Er det ikke merkelig?
Lever jeg lenge nok,-
-kommer jeg til å ha Fairleys oldebarn på fanget.
Jeg begynner å tro at du er en sentimental, gammel kvinne.
En gang sa du at jeg var en egenrådig Yorkshirejente.
Ja, det er du kanskje.
Jeg har en fødselsdagsgave til deg, jenta mi.
En gang fikk du en blå liten ting. -Min blå sløyfe!
-Husk er du glassbiten? -Ja.
Jeg sa da at jeg skulle gi deg ekte safirer en dag. Vær så god...
Blackie! Takk skal du ha.
Jeg hadde tenkt å gi deg den for flere år siden,-
-men safirene fra McGill kom imellom.
Den er vakker, men kan aldri bli meg kjærere enn den jeg har hatt så lenge.
Min lille, blå glass-sløyfe...
-Hvorfor gråter du? -Jeg gråter ikke! Det er sigaren.
Jeg ville bedt deg ta den på meg hvis du hadde synet i behold!
Bestemor!
Gratulerer!
Skål for dem vi har elsket og fortsatt har-
-og for dem vi har elsket og mistet.
Skål for neste generasjon. Måtte de finne svaret på livets gåte.
-Hva er det? -Å holde ut!